Midt på 1800-tallet ble Brestfortet bygd på Russlands vestgrense -
- der elvene Bug og Mukhavets møtes.
Festningsverkene gjorde fortet uinntakelig.
100 år senere har våpenteknologien gjort fortet nærmest overflødig, -
- men forsvarerne er like standhaftige.
20 år etter krigen ble heltedåden til fortets forsvarere kjent -
- gjennom Sergei Smirnovs bok. I 1965 ble det heltefort.
Til ære for Brestfortets helter og alle fedrelandets forsvarere.
Brestfortet
21. juni 1941. Brest, byparken
Jeg husker det. Jeg husker alt sammen.
Det var dans i byparken på lørdagen, som vanlig.
Takk.
Dette er meg: Alexander Akimov.
Elev i militærorkesteret til 333. regiment.
Foreldrene mine døde i Spania i 1937.
Bare jeg og broren min var igjen.
Og dette er Anya.
Bare Anya.
Men for meg kunne hun aldri være "bare" Anya.
Et øyeblikk, bare.
Sasha, hvorfor er du ikke i kasernen?
Hele orkesteret er sendt bort. Siste trompetisten dro på onsdag.
Menig Akimov i militærorkesteret:
Jeg beordrer deg tilbake til fortet straks.
Hvorfor kjefter du på meg? Du er sjefen min, ikke faren min.
Be sersjant Kovalenok gi deg en passende straff.
Jeg kommer og sjekker. Og ikke spill falskt.
Høyre om...
Marsj!
Og han kaller seg broren min...
- Offisersfamilie, still opp. - Anya, kom her. For et sirkus!
Rolig! Det er lettere å holde styr på et regiment enn på dere!
Dette er hjemmet mitt. Fortet mitt.
Det er ganske stort.
Det er umulig å klatre over hele.
Men jeg visste om steder der jeg kunne gjemme meg -
- slik at ingen ville finne meg.
Takk.
Brest - jernbanestasjonen
Passasjerer!
Vennligst forhold dere rolig.
Ikke stå i kø ved billettlukene, det er ingen ledige billetter ennå.
Det fins ingen ledige billetter, ikke engang til de militære.
Jeg har tre dager på meg til å komme meg fram og tilbake.
Vel, vi har ingen billetter, ikke engang til nødstilfeller.
Jeg har kone og barn i Dauvgapils. Må bringe dem dit jeg tjenestegjør.
- 20. juli er det tidligste jeg har. - Stryk noen bestillinger.
Kamerat kommissær, jeg har ikke lov til å stryke noen bestillinger.
Jeg har fått et direktiv fra hæren og det må jeg følge.
- Så du kan ikke gjøre noe. - Like bra.
Hvorfor bringe dem hit når alle andre vil vekk herfra?
Hva mener du med det?
Her er så varmt.
Rene Sahara. For en dag. Har lyst til å legge meg ned og dø.
Det tyske ekstratoget.
God dag, kamerat kommissær.
Hei, Nikolai.
- Har du med en film? - Ja.
Hypp, hypp! Fortere!
Tugushev.
Kolya er rask, men Tugushev er enda raskere!
Det blir ikke krig.
- Sjakk matt. - For en tabbe!
- Ett spill til, kom igjen! - Kommissær.
- Kommissæren har ikke reist? - Kunne ikke forlate dere.
Hva slags sluttspill ville det bli?
Har du med filmen?
Ja.
- Og øl. - Kanskje best å la ølet være.
Det er søndag i morgen.
- Folk vil slappe av på søndagen. - Så slapp av, da.
Tre øl.
Alik, Nina, stå i ro.
- Og brus til ungene. - Du husker i alle fall på ungene.
Har vi glemt noe?
- Kom an, soldater. - Unger.
STENGT
Har du med?
Det har jeg.
Du vil snakke om kjærlighet igjen?
Ja.
- Tatt på fersk gjerning, sersjant. - Hva for noe?
Vil du ha juling, eller? Hvor fant han deg?
Jeg spilte feil, og broren min har godt gehør.
- Hva spilte du? - Mazurka.
Sørg for å lære den til i morgen, da skal du spille den i paraden.
Stopp musikken!
Khrusch, hva gjør du? Hva tenkte du på?
Kamerat løytnant, det er som Svanesjøen eller noe.
God morgen.
Når mener du at krigen mot Tyskland bryter ut?
- Så det er det det gjelder? - Jeg skal etterforske deg -
- angående ryktespredning om krig mot vår allierte.
Hvordan har det seg, Mikhailovich, at du kalles ryktespreder?
Spør de som utnevnte deg.
Hjelp meg. Jeg har verken høy grad eller særlig myndighet.
Jeg er travelt opptatt og jeg vet at dette ikke er din feil.
Hvem sprer slike rykter i garnisonen?
Jeg ba deg komme hit så vi kunne ta en vennskapelig prat.
- Hvem er det, kamerat major? - Det var meg.
Jeg har ytret et par ganger at tyskerne snart vil angripe oss.
Jeg har ikke hørt noe sånt fra noen andre.
Det er ikke panikk i garnisonen, kamerat Vainstein.
Det trenger du ikke være redd for.
Se her, løytnant.
Hvis de kommer, er vi fanget i en flaskehals.
Garnisonen består av 8000 menn. Og så mange -
- vil ikke kunne komme seg ut av Nordporten.
Her er mødre, bestemødre, barn. Alle sammen med sitt pikkpakk.
Rene sanatoriet!
Mesteparten av garnisonen bør flyttes ut av fortet, nær troppene.
Det har jeg sagt i to år, og nå sier jeg det igjen.
Og hele 4. armé, tror du at de vil la oss i stikken, Mikhailovich?
Det vil de ikke, hvis alle er der de skal være.
Men soldatene er ett sted, offiserene et annet.
Når soldatene er uten offiserer, vil det oppstå panikk.
Så enkelt er det, kamerat løytnant.
Jeg skjønner godt hva du mener. Det har vært en nyttig samtale.
Jeg må be deg holde dette for deg selv.
Saken din behandles den 27.
Kan jeg gå, kamerat løytnant? Det vises film i klubben.
Selvsagt.
Nå, Sonya?
- Vil du bli hos meg? - Se hvordan folk lever!
Anyota, det er noe jeg lenge har villet si deg...
Takk, kamerat major.
Teen er blitt kald.
Gå og legg deg, Katyusha.
Ikke glem denne dagen.
Tyske sabotører infiltrerte Brest, iført våre uniformer.
De klarte å avskjære fortet fra vann og strøm.
Hva er det?
Nok en polsk desertør dukket opp ute ved grenseposten i dag.
Han sa at krigen vil begynne klokka fire i natt.
- Tror du ham? - Selvsagt ikke.
Men det har kommet ti slike nå, og alle sier krigen straks bryter ut.
Det er Anya som gjør meg urolig. Jenta er blitt voksen.
Før fortalte hun meg alt, nå får jeg knapt et ord ut av henne.
Kanskje hun er syk?
Sykdommen heter Sasha Akimov. Vår Anya er forelsket.
Sånn ligger det an, papsen.
Sasha.
Du lovet å ta meg med på fisketur.
- Du får ikke lov av foreldrene dine. - Jeg lurer meg ut når de sover.
Anya, spill videre, du. Jeg går og tar meg en røyk.
La oss gifte oss!
Jeg kan ikke huske at du har fridd?
Tror du ikke jeg vil? Jeg er straks tilbake.
Bare et øyeblikk!
Hallo.
- Navn? - Kolka. Jeg kom med filmen.
22. juni 1941 03.58
Øvelse? Vi får ikke sove i fred.
Hva er det?!
Jeg skal gå og se hva som skjer.
Ned!
- Hva er det? - En øvelse.
- Løp! Gå hjem. Jeg finner deg. - Hva med deg?
- Hvor er Anya? - Vi skal finne henne.
Hvor er Anya?
Anya!
Petya, er det krig?
Katya, skynd deg!
Har du med alt? Løp!
Katya, gjør slik jeg viste deg, gjem deg i borterste kjelleren.
Forsiktig. Kom her, gutten min.
- Lua di. - Jeg kommer når alt har roet seg.
Petya!
- Hun finner oss vel? - Hvordan kunne dette skje?
Bli her. Jeg klarer meg.
Jeg drar til regimenthovedkvarteret. Løp!
- Andryushenka! - Mamma!
Ta henne med.
Kom igjen, kom igjen!
Kom igjen!
Jeg hadde prøvd å forestille meg krig.
Men jeg hadde ikke forestilt meg noe sånt som dette.
Alle hadde ventet på den.
Men ingen hadde ventet at den skulle komme så brått.
Så voldsomt og fryktelig.
Jeg løp bort til den bygningen.
Den var et oppmøtested i tilfelle krig.
Det sto på vaktlista.
Men vaktlista var slått opp der, i en bygning som alt var ødelagt.
- Stans! - Slipp oss inn!
Jeg leverer ikke ut våpen før offiserene beordrer det!
Jeg fikk ikke noe våpen.
Men jeg hadde mitt eget våpen.
Og til det trengtes ingen fullmakt.
Det har visst roet seg.
Mamma...
Mamma.
Småen...
Kryp ned i kjelleren.
Skal jeg skyte dem?
Gi dem inn.
Skynd deg ned i kjelleren, gutt.
Dere kan ikke komme inn her.
Volynbefestningen i fortet. Lasarettet
Hvor skal du?
Ut!
Fortere!
Ut herfra!
Volynbefestningen i fortet. Nordporten
Mamma!
Ingen panikk!
Ingen panikk...
Volynbefestningen i fortet. Østsiden
Tilbake til kasernen!
Ikke få panikk. Gå tilbake til kasernen.
Spill! Samme hva det er, bare spill!
Hold stand!
Er du gal, gutt? Kom deg vekk!
- Hvor er våpnene? - Forsvinn!
Alle offiserer hit!
Vi er løytnanter.
Ta dere sammen og opptre korrekt, ellers skal jeg få dere skutt!
Alle tilbake til kasernen. Bevæpne dere og gå i stilling.
Springmarsj!
Fortet. Kholmskyporten
Hvor er våre tropper?! Jeg hører kun tyskere på radioen.
Har du ikke opplæring i dette?!
Hvil!
- Min feil, regimentkommissær. - Ingen panikk.
Er regimentsjefen i fortet?
Nei vel.
Jeg tar kommandoen. Sersjant!
Samle troppene og del ut våpen. Bemann alle vinduer.
Ikke la tyskerne krysse brua. Prøv å spare på ammunisjonen.
Prøv å opprette samband.
Fortet her...
Fortet- 9. grensevaktregiment Vent på min ordre. Lad!
Vi har for få våpen.
- Partikommissæren? - Død.
Alle som har våpen blir med meg. Resten prøver å finne våpen.
Tyskere!
Hold utkikk mot vinduene!
Hold dere samlet!
Regiment!
Klar til kamp!
Følg meg!
Fortet kaller...
Fortet her. Vi holder stillingen, er i kamp.
Venter på forsterkninger.
Fortet. Kasernen til 13. NKVD-bataljon
Hvilken enhet er dette? Hvem har befalet?
Bring befalshavende til meg!
NKVD-løytnant Vainstein.
Dere skal forlate kasernen, dele dere opp i mindre grupper -
- og bevege dere til sikrere steder.
Major, forlater vi postene våre her, vil tyskerne trenge inn i fortet.
Vi holder stand til vi får forsterkninger!
- Tyskere! - Kjemp imot!
Til høyre og venstre...
Utfør ordren, løytnant!
To regimenter er på vei fra Korbin for å bistå.
Det er meningsløst å ofre folk.
- Og du, sersjant... - Stabssersjant Novikov.
Du vet hva som skjer med de som nekter å adlyde ordre?
Kamerat major, jeg kjenner deg ikke. Kan jeg få se legitimasjon?
Ja visst. Selvsagt.
Vaktsomhet er en dyd.
- Og støvlene. - Støvlene?
Vis meg støvlene. Våre har runde nagler, tyskernes har firkantede.
Novikov!
Se etter.
Firkantede.
Stans!
Tysk dødsmerke.
Men naglene var runde.
Sonya!
Kolya.
Sonya.
Kolya!
- Kolya, jeg er er. - Sonya, jeg kommer.
Tyskerne trekker seg tilbake til klubbhuset.
Barrikader dørene!
Sonya.
Kolya...
Vær stille. Vær så snill.
Kolya, jeg kan ikke fortsette. Jeg er så redd.
Vær stille! Det er tyskere her.
Vær så snill!
Vær stille. Det er meg. Ikke gråt. Du er sterk, det vet jeg.
Vis dere!
Kolya!
Jeg fant en.
Lukk opp!
Fortet kaller. Vi er i kamp, vi holder stillingen.
Kamerat kommissær, se. Det er folkene våre fra lasarettet.
Der, se.
Sykepleiersken som behandlet øret mitt.
Hva skal vi gjøre, kamerat kommissær?
Sersjant, bli med meg.
Legg igjen våpenet her.
Bemann alle vinduene. Sikt på kortesjen i brysthøyde.
Bli med meg.
De fant noen å skjule seg bak.
Fortere!
Dere går saktere enn foreldrene deres!
Kommissær! Kom hit!
Fortere!
Ned!
Kamerat kommissær!
Alle inn i kjelleren!
Vi må komme oss til Brest, finne ut hvordan situasjonen er der.
Er oppdraget oppfattet?
Ja, kamerat regimentkommissær.
Så sett i gang.
Se hvor mange som er drept.
Patroner.
Kom hit!
Har dere patroner?
Patroner? Hva snakker du om?
Kjør til Nordporten.
Kobrinbefestningen. Kommandosenteret
Jeg lette etter broren min.
Vi bodde her.
Familien vår og familien Pochernikov.
- Onkel Vanya! - Kryp bort til vinduet.
Har du sett broren min?
Lad den for meg.
Shura, nei!
Kom hit!
- Sasha, flykt! - Nei!
Det er en ordre!
Hva skal vi gjøre, Vanya?
Jeg vil ikke bli tatt til fange.
Jeg blir med deg.
Jeg forstår.
Jeg vil ikke leve uten deg og barna.
Shura...
Tilgi meg.
Du må tilgi meg.
Pass opp for vinduene!
Hold gangen fri. Hold dere samlet! Pass opp for vinduene!
Hva gjør de?
Vi snur.
Vi kommer ikke gjennom her.
Fortet kaller.
Døden er for bra for dem.
Vi kommer ikke gjennom, kamerat regimentkommissær.
Fortet kaller. Vi venter på forsterkninger.
Fortet kaller.
Vi venter på forsterkninger.
Kamerat major, stridsvogner!
Ro deg ned, løytnant.
Hva var det jeg sa...
Vi kunne trengt antitankvåpen.
Klar til kamp! Gjør klar granatene.
Til våpen!
Kom dere i stilling!
Vent på skyteordre!
Litt brannskadet, men dere er i alle fall mine.
Hva ellers..?
Hold dere i dekning bak stridsvognene!
Gå i dekning bak stridsvognene!
Spre ut på høyre flanke!
Hvem skjøt?
Fyr!
De er våre!
Lad!
Sikt!
Fyr!
Kovtun, granater.
Til angrep!
Fremad!
Hva heter du, gutt?
Løytnant Akimov.
Akimov...
Slik døde broren min.
Første dagen. I de første trefningene.
Den første ordren om retrett ble utstedt -
- av tysk overkommando -
- 22. juni 1941 -
- klokka 11 om formiddagen.
Her i Brest fort.
Mange sårede. Vi har 11 som ennå er våpenføre.
Vi har verken medisiner, mat eller vann.
Hvor blir forsterkningene våre av?
Kommer de snart? Hva skal jeg si til soldatene?
De er her i morgen tidlig.
Helt sikkert.
Er alle begravd?
Det er de.
Hva med vann?
Det er et isskap i kjelleren. Nok til et døgn.
- Og så? - Kamerat major.
I morgen vil troppene våre slå dem tilbake...
Det er farlig å bli her. Bygningen er totalskadet.
Søk dekning i kasernekjelleren til forsterkningene kommer.
Hvor er Anya?
Jeg trodde hun var med deg...
Jeg må gå.
Jeg visste ikke hva som skjedde.
Visste ikke hva jeg skulle gjøre eller hvor jeg skulle dra.
Jeg visste bare at jeg måtte overleve fram til morgenen.
Da ville troppene våre komme og det ville være over.
23. juni
Soldater. Offiserer.
Dere står overfor valget å dø i et kuleregn -
- eller å ha mot til å overgi dere og overleve.
Situasjonen deres er håpløs.
Kampen deres er håpløs.
Vi er kommet for å befri landet deres -
- fra jøder og bolsjeviker.
Vi skal gi dere et nytt liv -
- uten strevsomt arbeid.
Overgi dere...
La meg få skyte dem.
Nei, ikke gjør det.
De vil få som fortjent.
Kom her!
Kamerat løytnant.
Akimov, Alexander, 333. militærorkester, melder seg.
- Ta ham med ned i kjelleren. - Løytnant, hvor er Anya?
- Hva? - Hvor er Anya?
Jeg så at hun løp mot deg.
Få ham ned i kjelleren, fort!
- Slipp meg. - Stopp!
Jeg skal finne henne!
Akimov!
- Sasha! - Jeg skal finne henne!
- Det minker på ammunisjonen. - Vi trenger håndgranater.
Og forsterkninger.
Nei! Slutt! La være!
Vær så snill, ikke drep meg!
Nei!
Vær så snill!
Kom hit med ham! Meld fra til Fomin!
Fort, gutter!
Kommissær, vi har en fange.
Jeg husker Fomin og Zubachev.
Den lille avdelingen deres ved Kholmskyporten.
De slapp ikke fienden over brua.
Her så jeg en tysk fange for første gang.
Maslov!
Hva sier han?
Han sier at de har tatt Minsk.
Han sier: "Dere ligger bak fronten."
Hva er det du sier om Minsk? Hvorfor kom du hit?!
Jeg sverger: Minsk har falt.
Du lyver.
Kamerat kommissær, se!
Vårt.
Bak deg!
I live?
Godt gjort!
Kom igjen!
Ned i krateret!
Løytnant Karelin, 123. luftskvadron.
Regimentkommissær Fomin.
Fortell hva som skjer i Brest og Kurbin.
Hvorfor gjør ikke flyvåpenet noe? Hvor blir troppene våre av?
Det er ingen flyplasser igjen. Alle sammen er ødelagt.
Tyskerne står i Brest. Troppene våre har trukket seg tilbake til Minsk.
Kamerater!
Soldater!
Tyskerne ber oss overgi oss.
De tilbyr oss et feigt liv i fangenskap.
Da tar de feil!
Vi er soldater i Den røde armé og beskytter vårt land til døden!
Det er eneste valget for oss!
24. juni
Onkel, kan jeg få litt vann?
- Vi har ikke, kjære deg. - Gi meg noe å spise, onkel.
Hvor er familien din?
Jeg vet ikke. Jeg etterlot dem hjemme, i kjelleren.
Nå vet jeg ikke.
Jeg vet ikke hva som skjedde med min heller.
Ikke drikkende. Det er bensin.
Jeg husker den morgenen, eller dagen.
Jeg våknet og så hender. Hendene til Kovalenok.
Han skar ut en fløyte i tre til meg.
Jeg så på den og tenkte: Hva skal jeg med den?
Vi må holde sammen og bryte ut. Ingen vil lete etter oss her.
Vi må komme oss ut i natt, ellers mister vi alle.
Hvordan skal vi klare å bryte ut? Fortet er omringet.
Tyskerne har tatt Brest. Hvor skal vi dra hen?
- I fangenskap? Til en leir? - I døden? Vi er ferdige!
Mange kommer til å dø. Kanskje alle.
Vi må kjempe mens vi har styrke. Vi må bryte ut.
Skriv en ordre.
Nummer?
"Ordre nummer 1.
24. juni 1941.
Fortet.
Situasjonen i fortet er slik at vi må dra herfra straks."
Stryk "at vi må dra herfra straks".
Skriv: "Organiserer militære tiltak -
- for fortsatt motstand mot fienden.
Offiserer:
Divisjonskommissær Fomin.
Kaptein Zubachev.
Løytnant Vinogradov. Beslutning:
Å samle de gjenværende troppene -
- til én samlet enhet.
Denne enheten skal bryte ut herfra i natt, -
- 24. juni, for å slutte seg til...
For å slutte seg til -
- den regulære Røde armé...
...Den røde armé -
- og fortsette kampen mot fascistinvasjonen!
Fortsett kampen mot fascistene!
Fortet kaller.
Vi er i kamp. Holder stillingen...
Pugachev!
Khablenko! Khablenko, kom hit!
Skytingen ved Tirespolporten og Østporten tyder på -
- at troppene våre fremdeles kjemper der.
Følg meg! Prøv å bryte gjennom til dem for enhver pris.
Meld fra om situasjonen og fortell at vi akter å bryte ut.
Prøv å nå fram til dem før utbruddet og kom tilbake hit.
Av sted!
- Kommissær, får jeg si noe? - Avslått!
- Drikk litt vann, det er alt jeg har. - Gi det til de sårede, kommissær.
Ta det med til de sårede i kjelleren.
Forsiktig.
Gjør det.
Doktor.
På lørdag leverte de mineralvann til grenseposten.
Ned i kjelleren!
Jeg klarte det ikke, Sasha.
Dra til Østfortet, troppene våre er der. Gi ordren:
"Utbruddet skjer i natt."
Jeg skal si fra til dem.
Jeg visste at det ikke ville skje meg noe -
- fordi jeg var utsett til å overlevere denne ordren.
Det kom der borte fra.
Anya!
Det fins ingen vei ut herfra nå, så bli her.
Men jeg kan ikke bli hos deg.
Jeg har en ordre å overlevere.
Hører du hva jeg sier?
Det fantes ikke vann.
Eller rettere sagt, det fantes.
Overalt. Men vi kunne ikke få tak i det.
Alle forsøk på å nå elvebredden ble stanset.
Folk døde for en kjele vann.
For en munnfull.
Og det lille de fikk tak i, -
- brukte de på maskingeværene.
Kamerat major, får jeg avlegge rapport?
Akimov, 333. militærorkesterregiment.
Jeg skal overbringe en ordre. Det blir et massivt utbrudd i natt.
Signalet blir et rødt bluss.
Jeg er heldig -
- med Akimov.
Fortet kaller...
Vi holder stillingen, venter på forsterkninger.
Fortet kaller.
Vi holder stillingen, venter på forsterkninger.
25. juni 01.55
Tiden er inne!
Følg meg!
Kom igjen!
Fremad!
Følg meg!
Fremad!
- Tereshenko, hva er i veien? - Det er skulderen min.
Pelechenko, hjelp ham!
Ta hånda mi!
Trekk tilbake!
Retrett!
Vi trekker oss tilbake!
Kamerat doktor!
Jeg...
Jeg gjorde alt jeg kunne.
Ha medlidenhet med barna.
Gjør noe, offiser!
Anya!
- Jeg går ingen steder. - Jeg ber deg ikke, Katya.
Du kan ikke beordre meg.
Jeg går ikke!
Da går ingen.
Du er kona mi. Offisersfrue. De vil følge deg.
Vi har alt mistet Anya. Jeg vil ikke miste deg også.
Jeg vil at du skal gå. Det er din siste og eneste sjanse.
Du må gripe den. Du må oppfostre barna.
Du kan klare det. Du er sterk, veldig sterk.
Anya!
Anya! Kan du høre meg?
Vi må gå. Pappaen din venter på deg.
Han venter i kasernen.
Vi må gå.
Vi må gå!
Gå nå, gutt.
Gå.
Pappa.
Anya! Du er i live!
Sasha!
Dere må gå. Dere kan gå sammen.
- Det er min plikt å bli her! - Elev Akimov, det er en ordre!
Hører du?!
Sasha, hun vil ikke gå uten deg. Hører du? Hun vil ikke gå.
- Ja, kamerat løytnant. - Gjør det!
26. juni 15.58
Til siste mann!
Etter å ha mislyktes med alle andre forsøk, -
- slapp tyskerne en totonns bombe på Brestfortet.
Fortet kaller.
Vi er i kamp, venter på forsterkninger.
Holder stillingen...
Fortet kaller.
Vi er i kamp, holder stillingen. Vi venter på forsterkninger.
Fortet kaller!
Vi er i kamp, holder stillingen.
Venter på forsterkninger.
Hei, russer - smil!
Russer, kom hit!
Samle inn!
Samle inn! Og pass deg!
Samle inn fra de døde! Se etter våpen.
Ordener oppi her!
Russer, kom!
Kom igjen - dans, svin!
Kommissærer!
Partimedlemmer!
Jøder! - Tre fram!
Ingen jøder.
Ingen kommissærer.
Jeg er kommissær.
Og kommunist og jøde.
Oppstilling!
Lad!
Legg an!
Divisjonskommissær Fomin, Yefim Moiseevich, -
- ble skutt ved Kholmskyporten -
- i slutten av juni 1941.
I 1947 ble han tildelt-
- Leninordenen.
Posthumt.
Dette er en ordre!
Forlat fortet en etter en.
Hold dere i live...
...så lenge dere klarer.
Takk, kamerater.
Farvel.
Takk og farvel.
Farvel.
Takk.
Major Gavrilov, Pjotr Mikhailovich, ble tatt til fange -
- hardt såret på krigens 32. dag.
Som mange krigsfanger ble han etter krigen politisk forfulgt -
- og han ble ekskludert fra Kommunistpartiet.
Først i 1957 mottok han æresbevisningen -
- Helt av Sovjetunionen.
- Er det alle? - Det er alle.
Jeg unnslapp, kamerater.
Da fangene ble ført gjennom skogen, unnslapp jeg.
En bombe eksploderte like ved meg.
Det var fryktelig. Jeg tror jeg er blitt døv.
Kamerat løytnant, jeg hører ingen ting.
Mens jeg ennå har krefter til det, beordrer jeg dere -
- å bryte gjennom beleiringen og dra mot Terespol.
Nikolaev, ta kommandoen. Jeg blir her og gir dere dekning.
- Kamerat... - Gjør som jeg sier.
- Gjør det. - Skal bli.
Kom hit!
Hjelp meg.
Ta dette. Du må ut av fortet. Jeg vet at du kan klare det.
Fortell folk alt det du så her.
Fortell dem sannheten, fortell om oss. Hører du, hornblåser?
Du hører ikke.
Gå nå, Sasha.
Gå.
I vinduet der. Kom igjen!
I 1965 -
- ble sjefen for 9. grenseregiment, Kizhevatov, Andrei Mitrofanovich, -
- tildelt æresbevisningen Helt av Sovjetunionen.
Posthumt.
Min Anya og hele familien Kizhevatov, -
- og familiene til de andre forsvarerne av Brestfortet, -
- ble skutt av tyskerne høsten 1942.
Hva angår det minnet og den troen jeg selv har, -
- har jeg alltid bevart den regimentånden -
- som Kizhevatov innprentet i meg.
Jeg mener fortsatt, -
- slik du burde gjøre, -
- at de alle lever videre, -
- alle de som jeg har fortalt deg om, -
- og andre som jeg ikke kjenner så godt.
De lever alle videre et sted.
Og den gangen dette skjedde -
- var jeg omtrent på samme alder som du er nå.